ראה+-+סט+-+רבקה+ואלישבע+א

rtl

toc



דרך חיים
**אורה חזוט מזכירה בדבריה את יכולת הבחירה ואת הדרך הנכונה של המצוות. הדרך הנכונה היא "דרך החיים" שבה אנו אמורים לבחור ואפילו אם היא קשה ויש בה "קוצים" בדרך עלינו להתמיד ובסוף נראה שהיא באמת דרך מישורית וטובה שתביא לנו ברכה.**  אמי"ת אורה חזוט  ראה   07/29/2002 09/11/2008 http://www.amit.org.il/parasha/ree.htm

העבד ואדוניו
** הרב יורם אליהו מתייחס לעבד שרוצה להישאר עם אדוניו אחרי שנת שמיטה. הוא מביא את דבריו של ר' יוחנן בן זכאי ששואל למה רוצעים דווקא את אוזנו של העבד ואת תשובתו. הוא ממשיך ומביא דעות ודוגמאות למה עבד אדם לא טוב ושרק עבד ה' הוא איש חופשי ובמדרגה גדולה יותר מעבד אדם. **  אתר: כיפה הרב יורם אליהו עבדות ועבד ה' כ"ז אב התשס"ח 09/11/2008 http://www.kipa.co.il/pash/show.asp?id=29244

שמיטת כספים
** בפרשה יש שני פסוקים הפוכים אחד לשני: ** ** ומה אומרת התורה? התורה חושבת על שילוב של שתי התודעות. בתקופה בה הגאווה שולטת, התורה ממתנת את התלהבות האדם בכך שמזכירה לו שכוחו מוגבל. בתקופת יאוש, כאשר האדם מאבד את אמונו בהצלחתו, התורה מעודדת אותנו להמשיך לנסות. עלינו לשאוף ליום ש"לא יהיה אביון". אך אין פתרון סופי ותמידי, וגם האדם הפשוט יכול לעזור ע"י פעולות קטנות. ** אתר:מרכז ישיבות בני עקיבא כותב: הרב חיים נבון מאמר: פרשת ראה: כי לא יחדל פוסט-מודרניסט  לא צוין תאריך  http://www.yba.org.il/show.asp?id=23668&big_cat=1553
 * כאשר ה' מצווה על שמיטת כספים, הוא אומר: "אפס כי לא יהיה בך אביון" (דברים ט"ו, ד). **
 * אך כאשר התורה מצווה על הלוואת כסף לעני היא מציינת: " כי לא יחדל אביון מקרב הארץ, על כן אנכי מצווך לאמר - פתוח תפתח את ידך לאחיך לענייך ולאביונך בארצך" (שם, יא). **
 * אך הפסוקים אינם מנסים לסתור אחד את השני או לנבא תרחיש ספציפי, בעת זה או אחר. **
 * הרעיון שמאחורי שמיטת כספים הוא לצמצם את כמות האביונים ע"י פעולה גדולה ורבת היקפים, המטרה היא שלא ישאר עניים. אך התורה רצתה ליצור עוד סוג של תודעה, תודעה זו מכוונת אל האנשים העשירים: גם אם פעולה דרסטית תועיל, עדיין ישארו עניים. ** **  ולמה שהעשירים ימשיכו לתרום ולעזור לעניים אחרי הכול הם תמיד ישארו עניים? לחשיבה מסוג זה עונה התורה- נכון תמיד יהיה עוני וסבל, וגם אם אין פתרון מקיף לסבל, כל אדם מחויב להתמודד ולעזור עם הסבל שנקרא לדרכו. **
 * התודעה הראשונה שהתורה מתארת **** קרובה לתודעה המודרנית: האדם המודרני בוטח בכוחו יתר על המידה, הוא חושב שהוא יוכל לפטור את כל הבעיות במערכה אחת היקפית. זהו האדם שמחפש את הפתרון הכולל, שיביא למצב של "לא יהיה בך אביון" .  **
 * התודעה השנייה שתיארה התורה היא התודעה הפוסט-מודרנית: אותו אדם חיי בספקנות שיוכל לפתור את הבעיות הקיומיות.. האדם הפוסט-מודרני אינו מאמין בשינויים דרסטיים. הוא יודע ש"לא יחדל אביון", ולכן מעדיף פתרונות נקודתיים צרים, גם אם אינם מחסלים את שורש הבעיה, וגם אם התועלת שבהם היא זמנית ומקומית בלבד. **





להיות עם סגולה- פן אישי 
<span style="FONT-SIZE: 90%; FONT-FAMILY: Arial, Helvetica, sans-serif">**<span style="FONT-FAMILY: Arial, Helvetica, sans-serif"> אנחנו כיהודים מצווים מה' להיות עם סגולה אור לגויים, כלומר אנחנו צריכים להוות מקור לקידוש ה' בעולם. אך האם אנחנו לא גאים מדי בתפקידנו החשוב? לפי דעתי על ידי שחצנותנו אנחנו רק גורמים לגויים להתרחק מאתנו, במקרה הטוב, או במקרה היותר גרוע- לשנוא אותנו. אותם יהודים הגאים בהיותם נבדלים ונאורים יותר מקרוביהם הגויים, שוכחים פרט אחד חשוב: כדי להיות עם סגולה- __זה לא מספיק רק להיחשב יהודי__, אחרי הכול מטרת התורה והמצוות היא לקדש את שם ה' __דרך מעשינו__. כלומר __רק אם נקיים מצוות כראוי נהיה לעם סגולה אמיתי__. בפרשת ראה ה' מצווה את העם לעשות את מעמד הברכה והקללה לפני כניסתם לארץ, לאחר הציווי יש מאין תמצית של מצוות התורה. ** <span style="FONT-SIZE: 90%; FONT-FAMILY: Arial, Helvetica, sans-serif">** <span style="FONT-FAMILY: Arial, Helvetica, sans-serif"> נראה לי שהקטע הזה בא כפתרון לבעיית הגאווה של ימינו. ה' מזהיר אותנו בכל כך הרבה דרכים שונות שעם ישראל יהפוך לעם קדוש, עם סגולה __רק__ __אם יקיים את התורה בשלמותה__ ולא יעבור על מצוותיה. התורה היא הדרך להפיכה לעם סגולה ואילו מעמד הברכה והקללה זה אזהרה מה יקרה אם לא נעמוד בתנאים שה' הציב לפנינו. **

חומר למחשבה
<span style="FONT-SIZE: 90%; FONT-FAMILY: Arial, Helvetica, sans-serif"> 1.אם תמיד ישארו עניים בעולם, מה הטעם בנסיון לפתור את בעיית העוני? 2. האם זה כל כך נורא להתגאות בהיותנו יהודים, העם הנבחר והאהוב? הלא גם זה ראוי להערכה.

media type="custom" key="2250611"

rtl