קורח+-+ענבל+ג.+ומשאת

rtl

toc


 * פרשת קרח**

=**__אתר מספר 1__****__:__**= ישיבת הר עציון כותב: הרב יונתן גרוסמן שם המאמר: שתי תלונות העם, ובחירה חוזרת של אהרון כתובת המאמר: http://www.etzion.org.il/vbm/archive/4-parsha/32korach.rtf סיכום: הרב גרוסמן מתמקד בשתי תלונות עיקריות של קרח. יש בדברי העם התרסה קשה על מנהיגות משה ואהרן, לא רק בהקשר הכהונה, אלא בעצם הולכת ישראל במדבר. גם לאחר 'בחינת הקטורת' שממנה עלה כי אהרן נבחר לכהונה, העם לא התרצה והתלונן על משה ואהרן כי הם שהמיתו את מקטירי הקטורת. המסקנה היא שיש לראות את התהליך השני כחוזר על התהליך הראשון, לאחר שהעם סירב לקבל את תוצאת המבחן הראשון - בחירת אהרן בעצם העובדה כי הוא חי, ודחיית שאר מקטירי הקטורת, בעצם מיתתם כמקטירי אש זרה אשר לא צוו.

=**__אתר מספר 2:__**=

שם האתר: הצופה כותב: הרב יהודה ברנדס שם המאמר: מדוע תתנשאו תאירך פרסום: 23/06/2006 כתובת: http://www.hazofe.co.il/web/newsnew/katava6.asp?Modul=24&id=46553&Word=&gilay=2782&mador = סיכום: הרב ברנדס טוען כי טענתו של קרח לשיוויון מעמדות הייתה נכונה ולכן גם רואים שבניו לא מתו כי כנראה הרעיון היה נכון אך היתה בעיה עם אופן האמירה שבה הוא ביטא את עמדתו. הוא רצה את ההנהגה לעצמו- היה בו מן האגואיסטיות,אבל מצד שני יש במעמדות דבר טוב- שיש לנו אנשים שאנו יכולים להעריך וללמוד מהם. וכך גם בימי השבוע- אם לפי טענת קרח לא היו חגים ושבתות שהם ימי קודש, אז לא היו לנו שיאים בחיים וכל החיים היו נראים אותו דבר. בני קרח תקנו את חטא אביהם בכך שכתבו מזמורי תהילים המספרים על: ייחוד ארץ ישראל, והעם הנבחר מבין הגויים, עיר הקודש- ירושלים ומזמורים המהללים את המלך. ההכרה בצורך לקדושה וחגיגיות, הצורך בנשגב ובנבדל, אינה נובעת מחיבה לטקסים, אינה מבוססת על החצנה ריקה מתוכן, אלא מרוממת ומקדשת את החול, ומגביהה אותו מנמיכות הרוח, האפרוריות והחילוניות.

בס"ד

=**__אתר מספר 3:__**=

שם האתר: כיפה שם הכותב: הרב יובל שרלו שם המאמר: גווני המחלוקת כתובת האתר: http://www.kipa.co.il/pash/show.asp?id=21326 תאריך פרסום: כ"ז סיון ה´תשס"ז "מתי נדע כי פעולה מסוימת נעשית לשם שמיים וחותרת לקידוש שמו הגדול, ומתי מדובר בגיוס ציני של ריבונו של עולם כדי להשיג אינטרסים אישיים?"הרב שרלו שואל איך ומתי נוכל לדעת האם מעשה כלשהו נעשה לידי שמיים או בשבילך אינטרסים אישיים. הוא אומר שבעצם כל אחד שמתווכח על משהו או עושה מעשה כלשהו משוכנע שהמחלוקת היא לשם שמיים – גם אם הוא מרגיש שהוא מפיץ את שם ה' בעולם, והוא לא יכול לוותר או להכנע, כי הרי זה משהו של ה' לא משהו ששיך לאדם עצמו; גם כשהוא נלחם על אינטרסים אישיים והוא מציג אותם כמשהו צודק וישר; גם כשמדובר בפגיעה בכבוד תלמידי חכמים אנו מוצאים פעמים רבות הצדקה אידיאולוגית פנימית ורוחנית בנוסח "במקום שיש חילול השם אין חולקים כבוד לרב", וכך בכל התחומים. מאוד קשה למצוא אדם שבטוח שהוא לא פועל לשם שמיים, ואף על פי כן הוא נאבק ונלחם כי הוא דואג לאינטרסים שלו. בדרך כלל כל אינטרס פרטי נצבע בצבע "לשמה". הבעיה מורכבת יותר כשלא מדובר בהסתכלות של האדם לפנימיותו ולשיקולו האישי, אלא בעמדה השיפוטית של המתבונן מבחוץ. איך ומתי אדם יכול לדעת שפעולה מסוימת שהוא עושה נעשית לשם שמיים, ומתי מדובר בשימוש הפצת שם ה' על מנת להשיג אינטרסים אישיים.הרב שרלו שואל איך היה אפשר לדעת בתקופתו של קורח לדעת מי צודק – הרי באמת בסוף פרשת שלח, פסק דיבורו של משה ויש הגיון בטענתו של קרח שאין כבר שום דבר מיוחד במשה וכל העדה שווים עכשיו? הרי באמת כל העדה כולם קדושים, וקורח נשא ברמה את ההתנגדות להתנשאות על עמ"י, שהיא התנגדות נכונה ברמה העקרונית? הלוא גם קורח היה יהודי כשר וצדיק.השאלה סבוכה יותר דווקא משום שלמחלוקת יש צדדים חיוביים, ודווקא כי המחלוקת שמבקרת את קורח ועדתו מסכימה ומשבחת את מחלוקתם של הלל ושמאי, ולכן קשה לדעת איזו מחלוקת היא טובה ואיזו צריך לדחות. בכל התקופות עד ימינו ענו הרבה על שאלה זאת, אך כל הזמן מתווספות עוד ועוד תשובות, וצריכים להוסיף לרשימה זו כמה שיותר כלים המאפשרים בחינה של המחלוקת. אמנם, אף לא אחד מהכלים הוא כלי מוחלט, שהרי לכל אינדיקציה יש יוצאים מהכלל, ואף על פי כן ניתן לסמן כלים שונים להבחנה בין סוגים שונים של מחלוקת. אחד הכלים האלה הוא היחס לעמדות השני. מבחנה של מחלוקת לשם שמיים מצוי גם בדרך בה היא מציגה את הפן החולק עליה. אם היא עושה זאת ביושר, בנאמנות, באותה דרך בה הדעה החולקת הייתה רוצה שיציגו אותה, הדבר מלמד כי שאיפתו של בעל המחלוקת היא לברר את האמת, והוא משקיע את אותה נכונות ורצון טוב לראות בעין טובה את שני הצדדים. הדבר אינו מונע בעדו לתקוף ולבטל, למחות ולמחוק את הלגיטימיות של העמדה השנייה אם הוא סובר שאכן כך ראוי לעשות. ברם, כל זה בתנאי ששאיפתו הגדולה ביותר היא בירור האמת, ומטרה עילאית זו מנחה אותו להשקיע את אותו מאמץ בבירור נקודות האמת והמסקנות של כל הדעות כולן. ואילו במקום בו מוצגות עמדות הצד השני בלעג ובזלזול, בחוסר נאמנות למהותן, בדרך של סתירה לוגית בולטת וכדו', מתברר כי העומד בראש מעייניו של בעל המחלוקת אינו בירור האמת כי אם הרצון לנצח בכל מחיר. קורח הציג את משה ואהרון בדרך מזלזלת ומסיתה נגדם. הוא לא הציג את תפישת "כל העדה" מול תפישת ה"כהונה" אחת מול השניה ביושר ובחר בראשונה אלא דיבר מתוך עמדה מזלזלת ומתנשאת בעצמה. לפיכך, נרשם לדורות כמייצג את המחלוקת הלא טובה, וממנו אפשר ללמוד מה לא לעשות בשעת מחלוקת.

rtl