וזאת+הברכה+-+הודיה+ורחל+ר

rtl

toc

= =

=//"וזאת הברכה"//=

=אין זאת אלה תורה.=

"כָּל אֵלֶּה שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל שְׁנֵים עָשָׂר וְזֹאת אֲשֶׁר דִּבֶּר לָהֶם אֲבִיהֶם וַיְבָרֶךְ אוֹתָם אִישׁ אֲשֶׁר כְּבִרְכָתוֹ בֵּרַךְ אֹתָם". כך מסתיימת ברכתו של יעקב ואמרו חז"ל שמשה התחיל במה שיעקב סיים. יעקב סיים בזאת ומשה התחיל בזאת. המשמעות הראשונה של הדברים האלו היא שקיימת המשכיות ישרה בין יעקב אבינו למשה רבנו. שם האתר: אתר כיפה שם הכותב: ירחם שמשוביץ תאריך או שנה שנכתב: כ´ תשרי ה´תשס"ד http://www.kipa.co.il/pash/show.asp?id=2988

=האיש שלא רצה למות=

כאשר נגזרה על משה לא להיכנס לארץ, משה נפל לפני האלוקים בתחינות לרוב כדי לבטל את העונש הזה. בתוספת הדרישה לחנוך את יהושע למנהיגות, הוא דרש הסבר מדוע למות? משה רצה לחיות. המוות היא תוצאה של חטא ולכן רצה לדעת במה טעה לפחות.משה התפלל חמש מאות וחמש עשרה תפילות שטח לפני האלוקים, בתקווה להעביר את רוע הגזירה. אך ללא הצלחה. שם האתר: ערכים שם הכותב: מעובד מספרו של הרב משה גרילק "פרשה וליקחה"

http://www.arachim.co.il/Index.asp?ArticleID=751&CategoryID=274&Page=1

="וזאת הברכה"- למהותן של ברכות בתנ"ך=

מאת: עדינה שטרנברג תלמידת המכון התלמודי עיוני

מהו תפקידם של ברכות בפרשתינו ובתנ"ך כולו? תחושת הבטן הוא שאדם המברך את חברו בעצם מאחל לו דבר טוב. באופן אמוני- ברכה היא מעין תפילה שבו אדם מאחל לאחר שיעניק לו ה' מטובו.

__השוני בין מונחים אנושיים ואלוקיים:__ ראשית- כשהקב"ה מעניק ברכה- אין זו תפילה, איחול או תקווה אלא זוהי הבטחה לכך שהדברים יתקיימו. כמו בדוגמא "פרו ורבו ומלאו את הארץ". עבור בע"ח זוהי הבטחה שיקויים. ואילו בני אדם מקבלים ע"י ברכה זו כח עליהם לפעול כדי להגשימה. דוגמא נוספת היא ברכת הזרע והארץ לאבות שמבטיחה בכח (אם לא בפועל) את הזרע והארץ לאברהם ובניו. כשאנו אומרים תכונה מסויימת על הקב"ה היא דומה לתכונה אצל בני האדם באופן מוגבל כמו ה' איש מלחמה.

__השוני בהבנה של מהי הברכה:__ כשאנו מברכים את ה' אנו מתארים מצב קיים-ה' הוא ברוך. הוא ברוך כמו בפסוק "ברוך מרחיב גד" (בפרשתינו) – זה אינו איחול אלא תיאור מצב. אבל יש מצווה לברך את ה'- אולי מהטעם של הכרת הטוב- " ואכל ושבעת וברכת..." כיצד יכול עם ישראל לברך את ה'? נראה שהלכתית אנו מברכים ברוך אתה ה' כתאור מצב ולא ניסיון לשנות את המצב.

__האם ברכה יכולה לחולל שינוי?:__ בברכת יעקב לאפרים ומנשה- יעקב משכל את ידיו, הוא מסביר: "ידעתי( שמנשה הוא הבכור) גם הוא יהיה לעם והוא יגדל ואולם אחיו הקטן יגדל ממנו וזרעו יהיה מלא גויים". כך יעקב מתאים את ברכתו למציאות ולא משנה את המציאות. גם כשברכתו קשורה להתרבות, אך היא אינה תלויה בו אלא ידועה מראש. בברכות יעקב הוא אוסף אותם כדי להגיד להם "אשר יקרא אתכם באחרית הימים" ( בראשית מ"ט, א')- אם כך המציאות העתידות ידועה מראש בבראשית מ"ט, כ"ח- "ויברך אותם איש אשר כברכתו ברך אותם". הברכה מותאמת לברכה. מה המשמעות אם המציאות מוכתבת מראש? __מסקנה:__ ברכות הם הענקה. אדם לא יכול להעניק מה שלא נמצא בידיו. ה' העניק את ברכת הזרע והארץ לאברהם, מכאן הוא יכול להעבירם הלאה לבניו. אברהם מרחיק את ישמעאל ובכך מברך את יצחק, ויצחק מעניק את ברכת אברהם- הזרע והארץ ליעקב. כשהוא מעניק לעשיו את משמני השמים. הוא בעצם רק מביע את מה שמצופה מראש, הוא יאלץ לחפש את הברכה. כי יש ליצחק רק ברכה אחת- שעברה אליו ושייכת לו ואותו הוא מעניק ליעקב. כשיעקב מברך את אפרים ומנשה הוא מעניק להם נחלה בדיוק כמו שאר הבנים, וכשהוא משכל את ידיו הכוונה שאפרים יזכה לנחלה גדולה משל מנשה. (כהתאמה למציאות הצפוייה).

__קריאת שם- קשורה בנחלה:__ ויקרא בהם שמי ושם אבותי- הנחלת אפרים ומנשה כמו יתר בני יעקב. רואים זאת כשיעקב מתאר שיתר ילדי יוסף יקראו בשם אחיהם. בנות צלופחד דואגות שיגרע שם אביהם (הכוונה לנחלתו) ויבם מקים את נחלת אחיו המת: "והיה הבכור אשר תלד יקום על שם אחיו המת"( דברים כ"ה, ו'). מכאן- שברכות יעקב כולן מתייחסות לנחלות אותן הוא מעניק לבניו. ישנן ברכות וקללות שאינן קשורות לברכת הארץ ולזרע כמו ברכת כהנים וברכות וקללות בלעם.

__ברכת כהנים:__ טענו שאין אדם מעניק דבר לו. "כה תברכו את בנ"י- מוסברת מיד "ושמתם את שמי על בנ"י ואני אברכם". המילים נמצאות בפי הכהנים אך ה' הוא המעניק והמברך, קללות/ ברכות בלעם : בלעם אינו יכול לקלל עם שמציאותו ברוכה. התפישה האלילית טוענת שהיא יכולה להשפיע על המציאות. בלעם מנסה נחשים, קוסמים, קורבנות ואפילו שינוי מקום אך כל אלו לא הועלו. ה' הוא המברך, רק הוא יכול להעניק הצלחה או כישלון לעם ישראל באמרי פיו ( הדברים הם בכח, והאדם יכול להשפיע על הדברים ולהוציאם לפועל). ולכן- אדם המברך הוא אדם מעניק ואין הוא יכול להעניק אלא מה שנמצא בידו לתת.

__ברכות משה:__ משה אינו מברך מטעמו "וזאת הברכה אשר ברך משה איש האלוקים את בנ"י". – משה הוא נציג ה' ולכן הוא המעניק דרך דברי משה. ישנו דימיון בין ברכות משה לברכות יעקב ולכן גם משה מעניק נחלות (כמו חיזוק לברכות יעקב) אך גם מעניקות יכולות לכבוש ולהחזיק נחלות אלו.

בתחילת ספר דברים- חטא המרגלים. מקור החטא הפחד מהכניסה לארץ והחשש מחוסר היכולת לכבוש אותה. חטא זה גרם לעם לנדוד 40 שנה במדבר. בערב הכניסה לארץ מעניק ה' את הכח לכבוש את הארץ ולהחזיק בה. זהו סגירת מעגל לתחילת הספר. כל ספר דברים בא לאמר שהזכות להיכנס לארץ תלויה בקיום המצוות. הברכות מגיעות כנגד הפחד הלא רציונאלי מפני יושב הארץ. כשמשה מברך- ה' מעניק את הארץ והוא מעניק ע"י מאמר בפועל את יכולת הכיבוש. כעת- אין דבר שעומד בין עם ישראל לבין הכיבוש עצמו. אם משה מסיים את תפקידו ומעביר את השרביט ליהושע הוא בעצם החל במלאכת כיבוש ובמלאכת הנחלות לבנ"י. שם הכותב: מעובד מספרו של הרב משה גרילק "פרשה וליקחה"

=פן אישי:= כיום התפתחה תרבות חדשה של אמונה בקמעות וברכות. חתנים וכלות מתבקשים לברך רווקים או להתפלל על חולים סנדקים מתבקשים להעניק ברכות לאנשים לנזקקים. אולי זהו ניסיון לבקש ולהעניק מהטוב של בעל השמחה לאחרים סביבו. אך אין בידיו הטוב. המברך האנושי אינו מכיל דבר מה ממשי אותו הוא יכול להעניק לאחרים. שנית, עתידו של כל אדם ואדם מונח לפניו ואין אמרי אדם יכולים לשנותו.לכן, עלינו לזכור כשאנו מברכים אחד את השני אנו מעין נציגים או שליחים להעברת ולהענקת הטוב מעולמו של הקב"ה ומהמעט שהנחיל לנו לתת אותו לאחרים.ולכן כשאנו מאחלות לאחרים שיזכו לשמוח בשמחתם זוהי תפילת הלב ואיחול, כי אין בנו את הכוח להעניק להם את הטוב הזה.

rtl