ניצבים+סט+-+נגה+פ

'אתם נצבים' –מדוע כתוב אתם ניצבים ולא אתם עומדים\ נמצאים? לפי שהיו ישראל יוצאין מפרנס לפרנס ממשה ליהושע לפיכך עשה אותם מצבה כדי לזרזם, וכן עשה יהושע וכן שמואל 'התיצבו ואשפטה אתכם' כשיצאו מידו ונכנסו לידו של שאול. סיכם: מנחם ויצמן.  מרכז ישיבות בני עקיבא http://www.yba.org.il/show.asp?id=22521&big_cat=1553

דברים רבה יא, ח. מרכז ישיבות בני עקיבא http://www.yba.org.il/show.asp?id=22529&big_cat=1553
 * קרא הקב"ה לנשמה מתוך גופו ואמר לה: בתי, מאה ועשרים שנה קצבתיך היותך בגופו של משה, עכשיו הגיע קצך לצאת - צאי ואל תאחרי. אמרה לפניו: ריבונו של עולם וכי יש גוף טהור בעולם יותר מגופו של משה? אני אוהבת אותו ואיני רוצה לצאת הימנו. אמר לה הקב"ה: צאי ואל תאחרי ואני מעלה אותך לשמי השמים העליונים תחת כסא כבודי. אמרה לפניו: בבקשה ממך תניחני בגופו של משה. **

כוחה של ברכה: הברכה מופיעה אצלנו כמה וכמה פעמים בתורה למשל: " וַיַּבְרֵךְ הגמלים מחוץ לעיר" (בראשית כד,יא), עבד אברהם גרם לגמלים לכרוע בֶּרֶךְ ולשבת. אולי מפני שברכה באה מברכיים. זאת החוליה שמקשרת בין שני חלקי הרגל השוק והירך וכריעת ברך היא סוג של שבירה ופירוק. הרגל הישרה מתפרקת והופכת לשני חלקים מחוברים. אז בזכות הבֶרֶךְ שני הקצוות הרחוקים של הרגל מתקרבים זה לזה. המשמעות של ברכה היא פירוק של דבר נוקשה, גישור על פני הפרדה ומרחק. בזכות הברכה - שני קצוות מתקרבים זה לזה; שמים וארץ, חומר ורוח. לפני הברכה, השמים והארץ עומדים כל אחד בפני עצמו, מרוחקים ומנוכרים. בעקבות הברכה המרחקים מיטשטשים ונוצרים יחסי גומלין בין שני דברים נפרדים. בזכות הברכה, המושגים של ריבוי וכלליות מקבלים משמעות רחבה ועמוקה יותר. עד הברכה כל פרט היה עצמאי ומבודד, ובזכות הברכה כל הפרטים עובדים ביחד, כמערכת מתואמת והרמונית. לא סתם מורכבת המילה "ברך" מהאותיות שמייצגות ריבוי - ב' (2), כ' (20), ר' (200). אגב, גם הבכור מקבל פי שנים בירושה... "והיה בְּשָׁמְעוֹ את דברי האלה הזאת וְהִתְבָּרֵךְ בלבבו לאמר שלום יהיה לי" (דברים כט,יח). העובדה שהתורה משתמשת בבניין 'התפעל' בהקשר של ברכה כבר מדליקה נורה אדומה; הרי ברכה היא פעולה שאמורה לחבר נפרדים, ולא פעולה שמתרחשת בין האדם לעצמו?! מהמשך הפסוק מתברר שזו פעולה שלילית, שמנתקת את האדם מבוראו. לכן אני כל כך מתחברת למשמעות הברכה. http://www.yba.org.il/show.asp?id=29594&big_cat=1553 
 * מתוך עלון "שבת בשבתו" לפרשת נצבים תשס"ח** יש"י - נקודת חיבור

"מחוטב עציך עד שואב מימך" פרשת ניצבים בדרך כלל נקראת בשבת הסמוכה לראש השנה, ולא סתם זה יצא כך. תחילת הפרשה מבטאת את אחד מתכניו המרכזיים של ראש השנה, שבו "כל העולם" עובר לפני הקדוש ברוך הוא "כבני מרון", כחיילים במסדר, והוא רואה את כל מעשיהם ומה שיש בליבם. פרשת ניצבים מבטאת גם את הכלל הגדול בעולמה של יהדות שאין מוקדם ומאוחר, לא בתורה ולימודה ולא לפני הקב"ה. כולם יכולים, זכאים וחייבים לעסוק בתורה, ולא רק לרבנים וראשי ישיבות, חכמים ופוסקים, ניתנה הזכות להתייצב לפני הקב"ה ולשפוך לפניו שיחה ותפילה, ללא צורך בשדכנים, או חיוב בתשלום דמי תיווך. כולם יכולים להתקרב לקדוש ברוך הוא, ובלבד ש"יקראוהו באמת", מתוך מעמקי הלב ולא מהפה החוצה. לאחר הפירוט "ראשיכם, שבטיכם, זקניכם ושוטריכם", בא תורם של כל העם, "כל איש ישראל, טפכם, נשיכם" ואפילו "גרך אשר בקרב מחניך".בסוף הכתוב חוזר ואומר: "כל איש ישראל", ומובאת דוגמא שנראית לא ממש מוצלחת, "מחוטב עציך עד שואב מימיך". ביטו זה קצת סותר את עצמו: שניהם, גם חוטב העצים גם שואב המים, נמצאים בתחתית החברה, ולמה נאמר "מ... ועד....", מה לא היה ראוי יותר לומר מ"העשיר והנשיא ועד שואב המים וחוטב העצים"? פרשני המקרא הידינו בשאלה זו והציעו לה הסברים שונים. למשל, הספורנו שבדרך כלל אומר את הפשט, מציע לומר שהירארכיה קיימת בכל חברה שהיא, וממילא הכוונה היא מהראשון שבחוטבים, ראש ממשלת החוטבים, ועד אחרון השואבים. לדוגמא רש"י והרמב"ן, הלכו בעקבות חז"ל וניסו להקביל את "חוטבי עצים ושואבי מים" עם כנענים שבאו להתגייר בימי משה, כמו שבאו הגבעונים בימי יהושע (אבל עדיין צריך לבאר את המילים "ועד שואב מימיך"). אולי המילים באות ללמד אותנו, שאפילו הגר, הזר וה"אחר", האויב הכנעני, בא לעבור בברית ה', מקבלים אותו והוא יכול להתייצב עם כל בני ישראל לפני ה'   פירוש מעניין לקושי זה, מביא הרב שמואל אבידור ז"ל, בספרו "לקראת שבת": "אם נתבונן במעשה של כל אחד מן השניים, נבחין כי אינה דומה מלאכתו של חוטב העצים לזו של שואב המים. חוטב העצים עוקר, כורת וגודע עצים חיים, פוגע בנוף ובטבע. מלאכתו נעשית בקרדום, בגרזן, משחית ומכלה. פעמים רבות נזקו מרובה מתועלתו. לא כן שואב המים. להפך: הוא מעלה את המים ממעמקי הבאר. עם שאיבתו מגביר המעיין את פעימותיו. המים שנשאבים על ידיו מרווים את האדם, החי והצומח". עכשיו מובן מדוע נאמר "מחוטב עציך עד שואב מימיך", שהרי יש הבדל גדול בניהם.חוטבי העצים מסמלים את המעמד הנחות ביותר בחברה, שהם כורתים וגודעים, משחיתים ומכלים. ואילו שואבי המים נמצאים במעמד הגבוה יותר, הם מחיים אחרים ופועלים לפיתוח העולם. גם חוטבי העצים וגם שואבי המים, מתייצבים לפני ה' ביום הדין, וצריכים לתת דין וחשבון על מעשיהם, מתוך תקווה שיסלח לכל עוונם, ויכתבם בספר חיים, ברכה ושלום. http://www.yba.org.il/show.asp?id=22528&big_cat=1553